Cape Town i Sør-Afrika
Våpen.
Winkelmann.
- Herr Winkelmann! - Fru Neid.
- Ikke noe tennis i dag? - Jeg har ikke tid til å spille.
- Hvor er fruen? - I utlandet. Moren hennes er syk.
- Så trist. - Hva kan jeg hjelpe deg med?
- Limonade, sir? - Nei takk.
- Og du? - Ja takk.
Jeg skal få en last fra Vest-Tyskland.
Ubåtdeler til en Würfel & Struth's WS-71.
Torpedorør kjent som "toros".
Jeg vil at du skal selge dem til Sør-Afrikas forsvar.
Hvem tror du at jeg er?
En slags våpensmugler?
Jeg fikser logistikken. Du må bare fikse papirene.
Hva om jeg ikke godtar det latterlige forslaget?
Det er ikke noe forslag, herr Winkelmann. Det er en ordre.
Du vil ikke at et bilde av Vest-Tysklands handelskommisær -
- og en selger fra den militære delen -
- av et vesttysk bilfirma skal havne i pressen.
Eller dette, med en høyere SADF-general.
FN ville ikke like det.
Tim!
Alex!
- Hvor er Tim? - Jeg vet ikke.
Vest-Berlin, Vest-Tyskland
Tim!
Hva har skjedd med ham?
Libyas ambassade, Øst-Berlin
Samira? Drar du?
- Du kom jo nettopp. - Noe har skjedd.
- Jeg må tilbake til Tripoli. - Tariq vil vel at du skal dra?
Fordi vi var på Ku'damm i går?
Jeg lover at vi ikke skal gjøre det igjen.
Du kan ikke dra midt på natta uten å ta farvel.
Vær flink, lillesøster.
- Gå og legg deg igjen. - Kommer du?
Ikke nå.
God morgen fra Vest-Berlin.
Det er ikke mye igjen av den populære Club Paradise -
- etter at en bombe eksploderte i natt.
Tre er bekreftet drept, og drøyt 100 er alvorlig skadet.
Club Paradise, Vest-Berlin
Takk.
Hva sa han?
En hjemmelagd bombe som ble smuglet inn i ei veske.
De vet ikke hvem det var.
Men terroristen... Diskoteket var ikke målet.
- Hva for noe? - Kom.
Se.
Klubben var en spontan beslutning på grunn av din venn Kolibri.
Vi har overvåket alle Voltaire-hotellene i Paris i et døgn.
Den lille østtyske spionen din hadde visst rett om Voltaire-hotellet, -
- men han tok feil by.
- Han er ikke ansvarlig. - For å blande sammen byene?
Eller for terrorangrepet?
Han er min hovedmistenkte, uansett hva du sier.
USAs konsulat i Øst-Berlin
Vi vet at østtyskerne gjorde det mulig.
- Det vet vi ikke. - Så de skjuler ikke terrorister?
Reagan halser etter meg.
Byen er i helspenn. Militærbasene er stengt.
Kona er så redd at hun ikke lot barna gå på skolen.
Det var et angrep mot amerikanere, Jim.
- Det er ikke vi som bestemmer. - Si det til de 50 på sykehuset.
En av soldatene våre døde. En til er dødelig såret.
Gaddafi er en blodtørstig galning. Vi risikerer jakttid på amerikanere.
- Er dette alvor? - Som et hjerteattakk.
Her inne er det eksperter på kontraterror fra våre allierte.
Hør på dem. Vær så snill.
God morgen. Takk for at dere kom hit.
Hvem av dere sov på jobben? For jobbene våre er vel klart definert?
Dere tar arabiske terrorister i Paris.
Jeg beskytter den frie verden i Berlin.
Men noen ser ut til å ha drukket for jævla mye vin der borte.
Nå er deres problem blitt mitt problem.
Fortell meg alt dere vet.
Denne kvinnen er vår mistenkte.
Innvandringsetaten bekrefter at hun kom til Vest-Berlin fra Roma i går.
Så dro hun til Øst-Berlin to ganger.
- Hvem er hun? - Det vet vi ikke ennå.
Hun har et italiensk alias, men bildet er tatt her, i Øst-Berlin.
- Ved Libyas diplomatboliger. - Jeg visste det.
- Vi må spre dette bildet. - Hvem fikk dere bildene av?
En pålitelig kilde.
Grensevaktene ga oss nettopp dette utrolige funnet.
- Takk. - Hvem er George Lovegrove?
Se nærmere etter.
Hva gjør Kolibri i Vest-Berlin med et falskt britisk pass?
- Får jeg se på det? - Har han kontaktet dere?
- Nei. - Og deg, Walter?
- Meg? Nei. - Bra.
Si straks fra hvis han kontakter dere.
Imens bør noen bevokte Ingrid Rauch.
Gjenkjenner noen denne mannen?
Han kom til Vest-Berlin med et fly fra Paris med britisk pass.
- Aliaset var Lovegrove. - Snakker om fanden...
Den ekte George Lovegrove -
- meldte passet stjålet på Charles de Gaulle-flyplassen.
Vi er iallfall sikre på at dette ikke er George Lovegrove.
- Fordi det er Kolibri. - Hvem?
Østtyskeren som infiltrerte Bundeswehr.
- Kodenavn kolibri. - Kødder du?
En høyere HVA-agent som sist ble sett i Paris.
- Før det... i Libya. - Libya?
- Det er et sammentreff. - Hva?
At Kolibri var i Libya, eller at denne mannen ligner Kolibri?
Fru Winkelmann hadde mest... direkte kontakt -
- med den østtyske spionen.
- Ikke overdriv. - Du kan kanskje bekrefte det?
- Nei. - Ikke det?
Jeg har truffet ham. Men han ser helt vanlig ut.
- Han gjorde ikke dette. - Han er for vanlig.
Sender du det, så pågriper de halvparten av Berlins unge menn.
Fru Winkelmann bør snakke med en polititegner.
Hvis hun beskriver trekkene hans tydeligere, -
- så kan vi lettere identifisere ham.
- Jeg husker ham knapt. - Prøv.
- Jeg kan hjelpe deg. - Det er verdt et forsøk.
- Greit. - Bra.
Han har nok blå øyne. Nei, vent.
Jeg er usikker. Er de brune?
Blått er greit, Brigitte.
Han er ikke høy... eller kort. Han er middels høy.
- Og mellombrunt hår. - Det kan være hvem som helst.
Akkurat.
- Hva med ansiktsformen hans? - Oval.
Nesen beveger seg når han snakker. Han har en kraftig kjeve. Oval.
Munnen er smal, men leppene er tykke. Er det fornuftig?
- Det får du si meg. - Ja.
Noe sånt?
Ja.
Det er ikke trygt for deg på Ku'damm i kveld.
Selvsagt ikke. Det er masse amerikanere der.
Bli hjemme. Les Voltaire.
Hva? Tullete gutt...
Hvem sendt du den meldingen til?
- Moren min. - Jeg mener alvor.
- Amerikanerne? Britene? - Jeg ba mamma om å bli hjemme.
Det har jeg gjort hver dag i flere år.
Hun er gammel og begynner å bli dement.
- Hun blir lett forvirret. - Og klatrer over muren?
Spør henne selv.
Det er ingen hjemme.
- Det er veldig uvanlig. - Walter.
Jeg liker ikke lekene dine.
Hallo?
God dag fru Schweppenstette. Det er Marcus Fuchs.
Marcus! For en overraskelse. Har det skjedd noe med Walter?
Nei, jeg har bare noen spørsmål. Snakket du med Walter i går?
Selvsagt. Han ringer hver dag.
Han er alltid urolig for meg. Særlig nå, når det er så farlig.
- Farlig? - Ja, siden USA fløy til månen.
- Du vet hva jeg mener. - Månen.
Walter sier alltid at kamerat Bresjnev vil ordne det.
Snart spaserer vi også rundt på månen.
Takk, fru Schweppenstette.
- Ha en fin dag. - I like måte.
- For en hyggelig overraskelse. - Mormor!
Jeg ventet ikke dere to!
- Er den til meg? - Ja.
- Vi har med oss en kake. - Da lager jeg kakao.
- Skal jeg gjøre det? - Ja takk.
- Annett? Kaffe eller te? - Kaffe, takk.
Vær forsiktig, vennen min.
- Har du gjester? - Jeg venter besøk.
Fra Sør-Afrika. Rose Seithati.
En av Mandelas krigere. Visste du ikke det?
Walter ba meg om å la henne bo her.
Hemmelig skjulested i Cape Town
Lederne i eksil er spredd for alle vinder.
Mac i London, Tambo i Lagos, Zuma i Moskva, mange i Lusaka...
Sjefen hakker på oss.
Telefoner avlyttes. Brev åpnes. Vi kan ikke nå folk.
- Her i Sør-Afrika? - Ja.
Det er umulig for Rose å bli i Sør-Afrika.
Hun skal til Øst-Berlin for å jobbe med et topphemmelig oppdrag.
En sikker kanal for vår indre krets, overalt.
En trygg måte å kommunisere på.
Mine østtyske kolleger er kommunikasjonseksperter.
Rose og de skal utvikle teknikken. Hun lærer dere den når den er klar.
Hva kaller vi operasjonen?
- "Vula". Det betyr "åpen" på xhosa. - "Operasjon Vula".
- All makt til folket! - All makt til oss!
En dag skal Thandi bo i et Sør-Afrika uten apartheid.
Jeg kjemper for framtiden hennes.
Jeg gjør alt for å hjelpe dere med "Vula".
- Jeg trenger ikke barnevakt. - Det er ikke bare for din skyld.
Etter krisen i Angola trodde jeg at jeg skulle tilbake.
Istedenfor får jeg nye ordrer. Jeg må vite hvorfor.
Fordi du er den beste... nord om ekvator.
- Det er vanskelig å dra herfra. - Syns du? Du er tilbake om to uker.
Ja.
Kleinmachnow i Øst-Tyskland
Jentene blir glade.
Thomas hilser. Han har et nytt prosjekt.
Dette kommer du til å like: et radioprogram.
Han skriver hvordan man tar opp noe til det.
Hva da?
- Thomas! - Vi vil snart være sammen igjen.
Ett skritt av gangen.
Da frøken på skolen spurte hva vi ville bli når vi ble store, -
- så svarte jeg alltid det samme. Jeg ville bli lege.
- God dag. - God dag. Du kjenner ikke meg.
Marianne. Jeg er her for Klaus.
- Hva har skjedd med Klaus? - Han har brukket beinet.
- Så jeg er her. - Kan du vise legitimasjon?
Absolutt.
- Det har regnet. - Det er bra for blomstene.
Kom inn.
- Hvilken kirke tilhører du? - Pasjonskirken i Schöneberg.
Jeg er ikke fra Stasi. Her er pakken. Jeg har alt gitt Fischer hans.
Knötgen...
...Kannenberg...
...og familien Hein.
- Blir du i Kleinmachnow? - Nei, dessverre.
Men jeg kommer tilbake. Jeg eller Klaus.
- Sikkert før jul. - Vil du ha en kopp te?
- Gjerne. - Vær så god, sitt ned.
Takk.
Det er litt tett luft her inne.
Den kommer straks.
Café Wedekind, Vest-Berlin i Vest-Tyskland
- Venter du på noen? - Hva gjør du her?
- Dette var kafeen vår. - For lenge siden.
Nå er den min. Jeg bor over her.
For gamle dagers skyld, Brigitte.
Jo.
Kan vi slutte å lyve for hverandre? En stund?
- Hva mener du? - Er du forelsket i ham?
- Selvsagt ikke. - Ikke tro at jeg er dum.
- Så godt å se deg, fru Winkelmann. - Günther.
- Lenge siden sist. - Virkelig.
- Tenkte på deg i Paris. - "O-la-la."
Mannen min jobber på ambassaden i Sør-Afrika.
- Det er vel godt å være hjemme? - Ja.
- Yndlingavisen din. - Takk.
En Salte Nicoise og en omelett.
Kanskje du fremdeles kjenner meg likevel.
Jeg skal vaske hendene.
- God dag. - God dag.
Bilen høres merkelig ut. Jeg tror den er ødelagt.
Jeg må til Vest-Berlin.
Ingrid Rauch anbefalte deg. Kan du ta en titt?
Jeg vet at det er søndag.
- Det er ikke perfekt. - Du er visst eneste mekaniker her.
Jeg kommer ikke herfra.
Jeg skal se hva jeg kan gjøre.
Det har seg sånn...
...at det var jeg som saboterte bilen.
Jeg må snakke med deg i enerom. Du må hjelpe oss over grensen.
Hjelpe?
Skal jeg kjøre deg over grensen?
Og familien min. Kona og de to døtrene mine.
- Vi kjenner ikke hverandre. - Vi har ingen andre å spørre.
Vet du hvor nøye de gransker alt på grensa?
De har hunder.
Særlig etter bomba i Vest-Berlin. Hvor skulle jeg gjemme dere?
La bussen stå her i noen dager, så bygger jeg den om.
- Hva skjer med meg om de tar oss? - Det gjør de ikke.
Jeg vil hjelpe deg, men jeg tør ikke.
Dette er Tina. Min kone.
Jeg beklager.
Unnskyld. Kan du gjøre meg en tjeneste?
Gi denne til broren min.
Thomas Posimski. Han bor i Manteuffelstrasse 27 i Kreuzberg.
- Greit. - Be ham om å beholde den.
Bare for sikkerhets skyld. Takk.
Akvariet, dyrehagen i Vest-Berlin, Vest-Tyskland
Fin frisyre.
- Vi gjør det. - Hva? Nå? Her?
Jeg har tenkt på det du sa.
Vi flykter. Der du vil.
- Med Max. - Hva om jeg ikke er faren hans?
Thomas Posimski bor i Vest-Berlin nå.
Bare spør ham rett ut.
Og så, da? Jeg kommer ikke inn i Øst-Tyskland alene.
Jeg kan ikke komme ut igjen derfra heller. Jeg trenger hjelp av deg.
Vil du jobbe for oss?
Ja, jeg blir med i BND.
Men bare til vi finner Max. Så rømmer vi.
Greit.
Løp.
Stopp!
Se opp!
Vi dekodet teleksmeldinger mellom Libyas diplomatboliger -
- og Gaddafis palass i Tripoli.
- "Vi leverte bukken..." - Buketten.
"Buketten med blomster. Vi håper at dere også liker den." Faen!
Vi er ferdige hvis Vesten får se disse.
De vil beskylde oss for å beskytte disse terroristene... og Kolibri.
Hartmann.
La meg ta meg av dette.
Når får jeg forresten rapporten for Operasjon Microchip?
Den gleder jeg meg veldig til.
Tariq?
- Jim! Hva er nytt om Kolibri? - Ikke noe.
Den mistenkte kvinnen på bildet tok et privatfly til Tripoli i dag.
Hun og en annen kvinne krysset grensen like før bombingen.
- Hvilken annen? - Vi sjekker det.
Hun jobber nok for eller bor hos Libyas diplomater i Øst-Berlin.
- Hva venter dere på? - Diplomatsaker må ordnes lokalt.
- Ta henne, og sperr henne inne. - Hvorfor?
Jeg skal gi henne en beskjed fra USAs befolkning. Og det personlig.
- Hei. - Hei.
- Herr Posimski? - Ja.
Jeg er her på vegne av søsteren din i Kleinmachnow.
- Søsteren min? - Hun ba meg gi deg denne.
En kassett fra Tina!
- Mange takk! - Vær så god.
- Hvordan går det? - Bare bra.
Med meg også.
Vil du ha?
Vi kan gå opp på taket.
Fidel Castros favoritt.
- Syns du at dette er morsomt? - Unnskyld meg?
Jeg er fra Miami. Jeg er kubansk- amerikaner, herr Schweppenstette.
Greit. Men... jeg mener...
...har du noen gang røykt en kubansk sigar?
I motsetning til i USA -
- har vi i Den tyske demokratiske republikk...
"Freiheit?"
- Frihet. - Frihet...
...til å røyke hva vi vil.
Uansett hvor det kommer fra.
Greit.
For en dag.
Hva tror du? Var det libyerne alene?
- Eller fikk de hjelp? - Du vet at jeg ikke kan si noe.
Men vi kommer til å hevne oss ordentlig når vi finner de skyldige.
Ikke bring revolusjonen i vanry for én terrorists skyld.
Vet du hva de sier, herr Schweppenstette?
Én manns revolusjonær er en annen manns terrorist.
- Det er det ingen som sier. Vås. - Det ble nevnt mange navn i dag.
En av deres folk er innblandet.
Og...?
Kolibri.
Mr. Valdez.
Konvolutten beviser at libyerne gjorde dette alene.
Jeg kan forsikre deg om at ingen av våre var innblandet.
Nattergal er i Libanon. Svarttrost er i London.
Og Kolibri...
- Kolibri er død. - Død?
- Er du sikker? - Som om jeg hadde gjort det selv.
- Takk for sigaren. - Ingen årsak, mr. Valdez.
- Velkommen, Rose. Eller...? - Jo.
- Jeg heter Ingrid. Hei. - Hei.
- Og hvem er du? - Ingrid.
For en hyggelig overraskelse. Etter hvor mange år?
Jeg kan jo ikke ringe fra operasjonsområdet mitt.
Jeg ville advare deg om at jeg skulle komme, men det måtte gå fort.
- Kom inn. - Takk.
Walter fortalte bare om Rose.
Vær så god.
Det er ikke noe spesielt, men...
- Men veldig koselig. - Takk.
Og du? Hvor skal du sove?
- Jeg tenkte... - Har du ikke råd til hotell?
- Faktisk ikke. - Men du er like elegant som alltid.
Søsteren min ville alt som barn heller sulte enn å ofre garderoben.
Jeg lover jeg ikke blir lenge.
- Vil du ha te? - Veldig gjerne.
Det er hyggelig å se deg.
Denne er til deg.
Har du hørt noe fra Martin?
Nei.
Hallo?
Du ser annerledes ut.
Vi har ikke sett hverandre på tre år.
Jeg har lest boka di.
Når begynte det? Nøyaktig når?
Martin. Hun var allerede gravid... hvis det er det du lurer på.
Jeg skal gjøre det.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com